\documentclass[DIV=12,%
               BCOR=10mm,%
               headinclude=false,%
               footinclude=false,open=any,%
               fontsize=11pt,%
               twoside,%
               paper=a4]%
               {scrbook}






\usepackage[noautomatic]{imakeidx}



\usepackage{microtype}
\usepackage{graphicx}
\usepackage{alltt}
\usepackage{verbatim}
\usepackage[shortlabels]{enumitem}
\usepackage{tabularx}
\usepackage[normalem]{ulem}
\def\hsout{\bgroup \ULdepth=-.55ex \ULset}
% https://tex.stackexchange.com/questions/22410/strikethrough-in-section-title
% Unclear if \protect \hsout is needed. Doesn't looks so
\DeclareRobustCommand{\sout}[1]{\texorpdfstring{\hsout{#1}}{#1}}
\usepackage{wrapfig}

% avoid breakage on multiple <br><br> and avoid the next [] to be eaten
\newcommand*{\forcelinebreak}{\strut\\*{}}

\newcommand*{\hairline}{%
  \bigskip%
  \noindent \hrulefill%
  \bigskip%
}

% reverse indentation for biblio and play

\newenvironment*{amusebiblio}{
  \leftskip=\parindent
  \parindent=-\parindent
  \smallskip
  \indent
}{\smallskip}

\newenvironment*{amuseplay}{
  \leftskip=\parindent
  \parindent=-\parindent
  \smallskip
  \indent
}{\smallskip}

\newcommand*{\Slash}{\slash\hspace{0pt}}


% http://tex.stackexchange.com/questions/3033/forcing-linebreaks-in-url
\PassOptionsToPackage{hyphens}{url}\usepackage[hyperfootnotes=false,hidelinks,breaklinks=true]{hyperref}
\usepackage{bookmark}

\usepackage[finnish,shorthands=off]{babel}
\babelfont{rm}[Path=/usr/share/fonts/opentype/linux-libertine/,%
 BoldFont=LinLibertine_RB.otf,%
 BoldItalicFont=LinLibertine_RBI.otf,%
 ItalicFont=LinLibertine_RI.otf]{LinLibertine_R.otf}
\babelfont{tt}[Scale=MatchLowercase,%
 Path=/usr/share/fonts/truetype/cmu/,%
 BoldFont=cmuntb.ttf,%
 BoldItalicFont=cmuntx.ttf,%
 ItalicFont=cmunit.ttf]{cmuntt.ttf}
\babelfont{sf}[Scale=MatchLowercase,%
 Path=/usr/share/fonts/truetype/cmu/,%
 BoldFont=cmunsx.ttf,%
 BoldItalicFont=cmunso.ttf,%
 ItalicFont=cmunsi.ttf]{cmunss.ttf}



\renewcommand*{\partpagestyle}{empty}


% global style

\pagestyle{plain}




\usepackage{indentfirst}

% remove the numbering
\setcounter{secnumdepth}{-2}

% remove labels from the captions
\renewcommand*{\captionformat}{}
\renewcommand*{\figureformat}{}
\renewcommand*{\tableformat}{}
\KOMAoption{captions}{belowfigure,nooneline}
\addtokomafont{caption}{\centering}







\deffootnote[3em]{0em}{3em}{\textsuperscript{\thefootnotemark}~}


\addtokomafont{disposition}{\rmfamily}
\addtokomafont{descriptionlabel}{\rmfamily}


\frenchspacing
% avoid vertical glue
\raggedbottom

% this will generate overfull boxes, so we need to set a tolerance
% \pretolerance=1000
% pretolerance is what is accepted for a paragraph without
% hyphenation, so it makes sense to be strict here and let the user
% accept tweak the tolerance instead.
\tolerance=200
% Additional tolerance for bad paragraphs only
\setlength{\emergencystretch}{30pt}

% (try to) forbid widows/orphans
\clubpenalty=10000
\widowpenalty=10000





% given that we said footinclude=false, this should be safe
\setlength{\footskip}{2\baselineskip}
\setlength{\parindent}{15pt}

\title{Espesifismi}
\date{2006}
\author{Adam Weaver}
\subtitle{anarkistinen praksis kansanliikkeiden ja vallankumouksellisen järjestäytymisen rakentamisessa}






% https://groups.google.com/d/topic/comp.text.tex/6fYmcVMbSbQ/discussion
\hypersetup{%
pdfencoding=auto,
pdftitle={Espesifismi},%
pdfauthor={Adam Weaver},%
pdfsubject={anarkistinen praksis kansanliikkeiden ja vallankumouksellisen järjestäytymisen rakentamisessa},%
pdfkeywords={espesifismi; järjestäytyminen}%
}


\begin{document}









  \begin{titlepage}


  \strut\vskip 2em
  \begin{center}

  {\usekomafont{title}{\huge Espesifismi\par}}%
  \vskip 1em
  
  {\usekomafont{subtitle}{anarkistinen praksis kansanliikkeiden ja vallankumouksellisen järjestäytymisen rakentamisessa\par}}%
  
  \vskip 2em
  
  {\usekomafont{author}{Adam Weaver\par}}%
  
  \vskip 1.5em



   
   \vfill



  
  {\usekomafont{date}{2006\par}}%
  


  \end{center}


     \end{titlepage}
     
     \cleardoublepage





\tableofcontents
% start a new right-handed page

\cleardoublepage



\chapter{Suomentajan esipuhe (9\Slash{}2025)}


Tämä teksti on käännös blackrosefed.org-sivustolla julkaistusta
englanninkielisestä artikkelista Especifismo: The Anarchist Praxis
of Building Popular Movements and Revolutionary Organization.
Espesifismistä on olemassa
hyvin vähän suomenkielistä kirjallisuutta,
eikä monilla sen käsitteillä ole
vakiintuneita suomenkielisiä vastineita.
Olemme kääntäneet ne parhaamme mukaan ja pyrkineet samalla
perehtymään syvällisemmin käsitteiden sisältöön ja historiaan.
Erisnimiä ei ole translitteroitu, vaan ne on siirretty
suomenkieliseen versioon suoraan englanninkielisestä versiosta
muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta.
Kaikki alaviittet ovat suomentajan lisäyksiä, poislukien alaviite 8.



\begin{quote}


– Täyskäännös



\end{quote}

\chapter{Black Rose \Slash{} Rosa Negra Anarchist Federationin esipuhe (2018)}


Ensimmäinen englanninkielinen esittelyartikkeli
espesifismi-käsitteestä julkaistiin
\emph{The Northeastern Anarchist} -lehdessä \#11 keväällä 2006
nimellä Especifismo: The Anarchist Praxis of Building
Popular Movements and Revolutionary Organization.
Vaikka se on lyhyt ja suppea, siitä on sittemmin tullut
vakioesittelyteksti, joka on käännetty useille kielille
ja jota Latinalaisen Amerikan poliittiset järjestöt käyttävät.
Artikkeli perustuu brasilialais-amerikkalaisen anarkistin
\textbf{Pedro Ribeiron} tekemiin varhaisiin käännöksiin
ja hänen kirjeenvaihtoonsa, mutta artikkelin julkaisemisen jälkeen
uudet käännökset ovat syventäneet ja rikastuttaneet
espesifismi-käsitteen ymmärrystä entisestään.
Näihin kuuluvat \emph{Federación Anarquista Uruguayan} (FAU)
vuonna 1972 ilmestynyt teoreettinen artikkeli Huerta Grande
ja \emph{Federação Anarquista do Rio de Janeiron} (FARJ)
laaja kirjanen Social Anarchism and Organization.



\bigskip

\chapter{Espesifismi: anarkistinen praksis kansanliikkeiden ja vallankumouksellisen järjestäytymisen rakentamisessa}


\noindent 
Anarkistien osallistuminen joukkoliikkeisiin
ja erityisten, spesifien, anarkistijärjestöjen
[käsite "espesifismi" juontuu tästä \emph{suom. huom.}]
kehittäminen ovat kasvussa kaikkialla maailmassa.
Tämä kehityskulku auttaa anarkismia saamaan takaisin
legitimiteettinsä liikkeiden dynaamisena poliittisena voimana.
Tässä valossa näyttääkin siltä, että espesifismin arvostus
on kasvussa kaikkialla maailmassa.
Espesifismi on kehittynyt lähes 50 vuoden
aikana anarkistien kokemusten pohjalta Etelä-Amerikassa.
Vaikka useat espesifismin ideat saattavat olla
monille anarkisteille tuttuja, se tulisi nähdä
omaperäisenä panoksena anarkistiseen ajatteluun ja käytäntöön.


\emph{Federación Anarquista Uruguay} (FAU) oli
ensimmäinen järjestö, joka teki espesifismi-käsitettä tunnetuksi.
Espesifismi oli tuolloin pikemminkin käytäntö
kuin kehittynyt ideologia.
FAU:n perustivat vuonna 1956 anarkistimilitantit\footnote{Militantti tarkoittaa työväenliikkeelle omistautunutta aktivistia tai kaaderia. Toiminnasta puhuttaessa taistelevaa, taistelutahtoista.},
jotka pyrkivät edistämään spesifin anarkistijärjestön ideaa.
FAU selviytyi Uruguayn diktatuurista
ja nousi maan alta 1980-luvun puolivälissä
vaikuttaakseen muihin eteläamerikkalaisiin anarkisteihin
ja ollakseen yhteydessä heihin.
FAU:n toiminta tuki \emph{Federação Anarquista Gaúchan} (FAG),
\emph{Federação Anarquista Caboclan} (FACA)
ja \emph{Federação Anarquista do Rio de Janeiron} (FARJ)
perustamista niiden omilla toimialueilla Brasiliassa sekä
argentiinalaisen \emph{Auca}-järjestön [suom. ”Kapinallinen”] perustamista.


Vaikka espesifismin keskeisiä käsitteitä avataan tarkemmin
tässä artikkelissa, se voidaan tiivistää kolmeen lyhyeen kohtaan:


\begin{enumerate}[1.]
\item\relax 
Tarve spesifille anarkistijärjestölle,
joka perustuu ideoiden ja praksiksen yhtenäisyydelle.



\item\relax 
Spesifin anarkistijärjestön hyödyntäminen
strategisen poliittisen työn ja järjestäytymistyön
teoretisointiin ja kehittämiseen.



\item\relax 
Aktiivinen osallistuminen autonomisten ja
kansanvaltaisten yhteiskunnallisten liikkeiden
[engl. ”popular social movement”]
toimintaan ja rakentamiseen, mitä kuvataan
”sosiaalisen kiinnittymisen” [engl. ”social insertion”]
prosessiksi.




\end{enumerate}
\section{Lyhyt historiallinen katsaus}


Vaikka espesifismiin sisältyvät ideat ovat astuneet
latinalaisamerikkalaisen anarkismin näyttämölle
vasta viime vuosikymmeninä, ne kuuluvat
kansainvälisessä anarkistiliikkeessä vaikuttavaan
ajatusten historialliseen jatkumoon.
Tunnetuin niistä on platformistinen suuntaus, joka sai alkunsa,
kun ”Libertaarikommunistien organisatorinen ohjelma”
[engl. ”Organizational Platform of the Libertarian Communists”\footnote{Toisinaan Organisational Platform of the General Union of Anarchists (Draft).},
myöhemmin tässä tekstissä ”Platformi”] julkaistiin.
Tämän dokumentin kirjoittivat vuonna 1926
entinen talonpoikaisarmeijan johtaja \textbf{Nestor Mahno},
\textbf{Ida Mett} ja muut \emph{Dielo Truda} -sanomalehden
[suom. ”Työväen asia”] ympärille perustetun
samannimisen ryhmän militantit (Skirda, 192–213).
Dielo Truda toimi Pariisissa ja sen jäsenistö koostui
Venäjän vallankumoukseen osallistuneista maanpakolaisista.
Ryhmä kritisoi anarkistiliikettä heikosta järjestäytymisestä.
Heidän mukaansa vähäinen järjestäytyminen esti
yhdessä suunnitellut vastatoimet bolsevikkien vehkeilylle,
jonka seurauksena työläisneuvostoista tuli
yksipuoluehallinnon välineitä.
Vaihtoehdoksi vähäiselle järjestäytymiselle he ehdottivat
anarkokommunismiin perustuvaa ”anarkistien yleisliittoa”,
joka pyrkisi ”teoreettiseen ja taktiseen yhtenäisyyteen”
ja keskittyisi luokkataisteluun ja ammattiliittoihin.


Samankaltaisiin ideoihin lukeutuu ”organisatorinen dualismi”
[engl. ”organizational dualism”, toisinaan
”dual organization” eli ”kaksoisjärjestö”],
joka mainitaan 1920-luvun italialaisen anarkistiliikkeen
historiallisissa dokumenteissa. Italialaiset anarkistit
käyttivät tätä käsitettä kuvaamaan mallia, jossa anarkistit
toimivat sekä anarkistisen poliittisen järjestön jäseninä
että militantteina työväenliikkeessä (FdCA).
Espanjassa syntyi \emph{Durrutin ystävät} -ryhmä,
joka vastusti asteittaista luopumista
Espanjan vuoden 1936 vallankumouksen saavutuksista (Guillamon).
Kirjassaan ”Kohti uutta vallankumousta”
ryhmä jäljitteli joitakin Platformin ajatuksia
sekä kritisoi CNT-FAI:n asteittaista reformismia
ja yhteistyötä tasavallan hallituksen kanssa.
Durrutin ystävien mukaan CNT-FAI:n linja oli osaltaan johtanut
antifasististen ja vallankumouksellisten joukkojen tappioon.
Kiinan 1910-luvun anarkistiliikkeen vaikutusvaltaiset järjestöt,
kuten \emph{Wuzhengfu-Gongchan Zhuyi Tongshi Che}
[suom. ”Anarkokommunististen toverien yhdistys”],
kannattivat samanlaisia ajatuksia (Krebs).
Näillä eri virtauksilla on kaikilla erityispiirteitä, jotka
ovat kehittyneet liikkeistä ja maista, joista ne ovat peräisin.
Ne kaikki kuuluvat kuitenkin yhteiseen ajatusten jatkumoon,
joka läpäisee eri liikkeet, aikakaudet ja maanosat.

\section{Espesifismi tarkemmin}


Espesifistit näkevät politiikassaan kolme keskeistä ideaa,
joista kaksi ensimmäistä käsittelevät järjestäytymistä.
Espesifistit näkevät, että tarvitaan spesifi anarkistijärjestö,
joka on rakentunut ideoiden ja praksiksen\footnote{Teorian ohjaama käytännön toiminta.} yhtenäisyydelle.
Tästä johtuen espesifistit ilmaisevat vastustavansa ideaa
vallankumouksellisten muodostamasta synteesijärjestöstä\footnote{Synteesijärjestö on anarkistijärjestön muoto, joka pyrkii yhdistämään eri suuntausten anarkisteja anarkismin periaatteiden alle ilman adjektiiveja (individualistinen, mutualistinen, syndikalistinen tai kommunistinen). Synteesijärjestössä nämä perustason positiot perustuvat järjestön jäsenten näkökulmien synteesille. Koska järjestö on federalistinen, jokainen sen osa on vapaa muodostamaan omat näkemyksensä. (Poma \& Gravante, 2017)}
tai anarkismin suuntauksien löyhästä yhteenliittymästä.
Heidän luonnehdintansa mukaan tällainen järjestömuoto



\begin{quote}


”korostaa tarvetta anarkistien väliselle yhtenäisyydelle,
jonka seurauksena yhtenäisyyttä suositaan
hinnalla millä hyvänsä. [Syynä tähän on] pelko siitä,
että [erilaiset] positiot, ideat  ja ehdotukset vaarantuvat,
sillä ne eivät ole aina yhteensovitettavissa.
Tämänkaltaisten liittojen seurausta
ovat libertaariset kollektiivit,
joilla ei ole paljoa muuta yhteistä kuin,
että ne pitävät itseään anarkistisina.”
(En La Calle)



\end{quote}


Etelä-Amerikan espesifistit ovat
seikkaperäisesti avanneet näitä kritiikkejä,
mutta myös Pohjois-Amerikan anarkistit
ovat jakaneet kokemuksiaan synteesijärjestöstä.
Heidän mukaansa niiltä puuttuu kaikenlainen koheesio,
mikä johtuu lukuisista keskenään ristiriitaisista
poliittisista suuntauksista. Yleensä
ryhmän perustason yhteisymmärrys tiivistyy epämääräiseen
”pienimmän yhteisen nimittäjän” politiikkaan,
joka ei jätä paljoa tilaa
yhtenäiselle toiminnalle tai tovereiden väliselle
edistyneelle poliittiselle keskustelulle.


Jos vallankumouksellisilla järjestöillä ei ole
yhteisiin poliittisiin näkemyksiin pohjautuvaa strategiaa,
ne päätyvät väistämättä vastustamaan
sorron ja epäoikeudenmukaisuuden jatkuvia ilmentymiä
reaktiivisella toiminnalla.
Niiden hedelmättömät toimet johtavat kierteeseen,
jota toistetaan yhä uudestaan ilman riittävää analyysiä
tai ymmärrystä toimien seurauksista (Featherstone et al.).
Lisäksi espesifistit kritisoivat näitä suuntauksia siitä,
että niitä ohjaa spontaanius ja individualismi eivätkä ne johda
vallankumouksellisten liikkeiden rakentamisessa tarvittavaan
vakavaan, järjestelmälliseen työhön.
Latinalaisamerikkalaiset vallankumoukselliset ovat esittäneet,
että järjestöt, joilta puuttuu ohjelma



\begin{quote}


”[ja] jotka vastustavat kaikkea kuria militanttien keskuudessa
[ja] kieltäytyvät ʼmäärittelemästä itseäänʼ tai ʼsopeutumastaʼ,
[\dots{}] [ovat] porvarillisen liberalismin suoria perillisiä.
[Ne] vain reagoivat vahvaan ärsykkeeseen,
liittyvät kamppailuun vain sen huippuhetkillä
ja kieltäytyvät pitkäjänteisestä työstä,
erityisesti kamppailujen välisten
näennäisten hengähdystaukojen aikoina.”
(En La Calle)



\end{quote}


Espesifismin praksiksessa
anarkistijärjestön roolilla on erityinen painoarvo.
Yhteisten poliittisten näkemysten pohjalta muodostettu järjestö
tarjoaa puitteet yhteisen strategian kehittämiselle
ja ryhmän järjestäytymistyön reflektoinnille.
Jäsenten ja ryhmien kesken rakennetaan luottamusta,
jota ylläpitää kollektiivinen vastuu
järjestön suunnitelmista ja työstä. Tämä mahdollistaa
syvällisen ja korkeatasoisen keskustelun järjestön toiminnasta.
Näin järjestöllä on mahdollisuus luoda kollektiivinen analyysi,
kehittää välittömiä ja pitkän aikavälin tavoitteita
sekä jatkuvasti reflektoida ja muuttaa työtään
saatujen opetusten ja vallitsevien olosuhteiden pohjalta.


Vallankumouksellisten järjestöjen tulisi pyrkiä luomaan ohjelma
näiden käytäntöjen ja ideologisten periaatteiden pohjalta.
Tämä ohjelma määrittelee järjestöjen
lyhyen ja keskipitkän aikavälin tavoitteet
sekä edistää pitkän aikavälin tavoitteiden saavuttamista.



\begin{quote}


”Ohjelman täytyy perustua yhteiskunnan ja siihen kuuluvien
voimien korrelaation tarkkaan analyysiin.
Ohjelman lähtökohtana täytyy olla sorrettujen
kokemus kamppailusta ja heidän omat pyrkimyksensä.
Nämä ovat ne elementit, joiden pohjalta ohjelma asettaa
vallankumoukselliselle järjestölle tavoitteet ja tehtävät,
joita noudattamalla se voi onnistua
niin lopullisissa kuin myös välittömissä päämäärissään.”
(En La Calle)



\end{quote}


Kolmas ja viimeinen, mutta keskeinen tekijä
espesifismin käytännön toteutuksessa, on
”sosiaalisen kiinnittymisenˮ idea.
Se kumpuaa uskosta siihen, että sorretut ovat
yhteiskunnan kaikista vallankumouksellisin sektori
ja siihen, että tulevan
vallankumouksellisen yhteiskunnallisen muutoksen siemen
on jo löydettävissä näistä luokista
ja yhteiskunnallisista ryhmittymistä.
Sosiaalinen kiinnittyminen tarkoittaa anarkistien osallistumista
sorrettujen luokan ja työväenluokan päivittäisiin taisteluihin.
Se ei tarkoita toimimista vain jotain yksittäistä asiaa
ajavissa kampanjoissa, jotka perustuvat tavanomaiseen
tiettyjen poliittisten aktivistien osanottoon.
Pikemminkin se tarkoittaa toimimista liikkeissä, joissa
ihmiset kamppailevat omien elinolojensa parantamiseksi.
Liikkeissä, joiden yhteistyö ei aina perustu
vain materiaalisille tarpeille, vaan myös
tarpeelle vastustaa pääoman ja valtion hyökkäyksiä.
Tällä tarpeella on yhteiskunnalliset ja historialliset juuret.
Nämä liikkeet kattaisivat rivijäsenten työläisliikkeet,
laillistettua asemaa vaativien maahanmuuttajayhteisöjen liikkeet,
naapurustojärjestöjen vastarinnan poliisiväkivaltaa vastaan,
työväenluokkaisten opiskelijoiden taistelut
budjettileikkauksia vastaan sekä köyhien ja työttömien
vastarinnan palvelujen leikkauksia ja häätöjä vastaan.


Päivittäiset kamppailut muovaavat sorretuista tietoisen voimatekijän.
”Luokka itsessään” tai ennemminkin ”luokat itsessään”\footnote{Englanniksi ”class-in-itself” ja ”classes-in-themselves” \emph{suom. huom.} Luokka on objektiivinen kategoria, so. olemassa riippumatta siitä tiedostavatko sen ”jäsenet” kuuluvansa siihen vai eivät. Mikäli luokkaan kuulumista ei tiedosteta, on kysymyksessä luokka itsessään, mistä luokkatietoisuuden heräämisen seurauksena tulee ”luokka itselleen”. (SNK, SONK \& TSL, 1976)}
käsittää kaikki yhteiskunnan sorretut ryhmät,
joilla on merkittävä intressi uuden yhteiskunnan tavoittelussa.
Tämä ylittää luokkareduktionistisen\footnote{Luokkareduktionismin käsitettä käytetään yhteiskunnallisista teorioista, jotka korostavat työläisten hyväksikäytön roolia yhteiskunnallisen epätasa-arvon luomisessa yhteiskunnallisten luokkien tapaan. Luokkareduktionismissa työläisten hyväksikäyttöä korostetaan kaikkien muiden yhteiskunnallisten erottelujen ja sorron muotojen, kuten rasismin ja seksismin, ylitse. Sillä kuvataan myös sellaisia poliittisia menettelytapoja ja strategioita, jotka asettavat etusijalle laajat taloudelliset reformit tiettyjä vähemmistöjä koskevien asioiden sijaan.}
näkemyksen urbaanista teollisuusproletariaatista.
Sorretut ryhmät karkaistaan, koetellaan ja luodaan uudelleen
näissä päivittäisissä kamppailuissa,
joita käydään välittömistä tarpeista ”luokille itseään varten”\footnote{Englanniksi ”classes-for-themselves”. ks. aiempi määritelmä.}.
Objektiivisesti, yhteiskunnallisten suhteiden tosiasioiden takia
olemassa olevat yhteiskunnalliset luokat ja ryhmät
muuttuvat siis yhteiskunnallisiksi voimatekijöiksi.
Nämä ryhmät ovat muodostuneet orgaanisin metodein
ja usein myös niiden oman itseorganisoitumisen koheesion ansiosta.
Niistä tulee itsetietoisia toimijoita, jotka ovat tietoisia
vallastaan, äänestään ja luontaisesta arkkivihollisestaan:
valtaapitävästä eliitistä, joka kontrolloi
modernin yhteiskuntajärjestyksen valtarakenteita.


FAG:n käyttämiä esimerkkejä\footnote{Lähteenä Eduardo, sittemmin brasialaisen FAG:n ulkoisten suhteiden sihteeri. \emph{Saudacoes Libertarias dos E.U.A.} Sähköposti Pedro Ribeirolle. 25. kesäkuuta 2004. [Adam Weaverin alaviite]} sosiaalisesta kiinnittymisestä
ovat: sen työ urbaanien kylien ja slummien naapurustokomiteoissa
(joita kutsutaan kansan vastarintakomiteoiksi)
sekä liittolaisuuksien rakentaminen MST:n\footnote{\emph{Movimento dos Trabalhadores Rurais Sem Terra}, eli MST, on brasialialainen autonominen yhteiskunnallinen joukkoliike, joka pyrkii edistämään maaseudun työläisten järjestäytymistä.},
eli maaseudun maattomien työläisten liikkeen rivijäsenten
sekä roskien- ja kierrätysmateriaalikerääjien kanssa.
Koska Brasiliassa on paljon keikka- ja kausityötä
sekä alityöllisyyttä ja työttömyyttä,
työväenluokan merkittävän osan selviytyminen ei perustu niinkään
palkkatyöhön, vaan omavaraistalouteen ja epäviralliseen talouteen,
kuten satunnaiseen rakennustyöhön, katukauppaan
tai roskien ja kierrätysmateriaalien keräämiseen.
FAG on rakentanut useiden vuosien työllä vahvat suhteet
urbaaneihin roskienkerääjiin, joita kutsutaan \emph{catadoreiksi}.
FAG:n jäsenet ovat tukeneet heitä
oman kansallisen järjestön luomisessa.
Se työskentelee mobilisoidakseen roskienkerääjät
kansallisella tasolla heidän omien intressiensä pohjalta.
Lisäksi se kerää rahaa kollektiivisesti johdetun
kierrätysyrityksen rakentamiseen.


Espesifismin käsitys ideoiden ja kansanliikkeen suhteesta
on, ettei ideoita pitäisi pakottaa osaksi kansanliikettä
johtajistolla, ”joukkolinjalla”\footnote{Joukkolinja on ”Kiinassa vallitseva ʼsosialistisen demokratianʼ muoto. Perusperiaatteena on ʼjoukoilta joukoilleʼ. Oikeat ajatukset tulevat joukoilta, mutta seestymättöminä ja hajanaisina. Puolue kokoaa ajatukset, kirkastaa ne, jonka jälkeen ne puolueen ohjeina lähetetään takaisin joukkojen keskusteltavaksi ja toimeenpantavaksi. Päätöksenteko siis tapahtuu puolueen valvonnassa eikä ʼjoukoillaʼ ole puolueesta itsenäisiä organisaatioita.” (SNK, SONK \& TSL, 1976)} tai intellektuelleilla.
Anarkistimilitanttien ei tulisi pyrkiä
ohjaamaan liikkeitä julistautumaan ˮanarkistisiksiˮ.
Sen sijaan heidän tulisi pyrkiä siihen,
että liikkeissä säilyisi niiden anarkistinen tendenssi
eli niiden luontainen taipumus itseorganisoitumiseen
ja halukkuuteen taistella omien etujensa puolesta.
Tästä näkökulmasta käsin yhteiskunnalliset liikkeet
saavuttavat oman logiikkansa vallankumouksen luomisessa,
kun ne kokonaisuudessaan (tai ainakin ylivoimaisella enemmistöllä)
saavuttavat tietoisuuden omasta vallastaan,
käyttävät tätä valtaa päivittäisissä elämissään
sekä ikään kuin tietoisesti omaksuvat anarkismin ideoita.
Yhteiskunnallisten liikkeiden ei siis tarvitse
määrittää itseään ”anarkistisiksi”
ennen kuin vallankumous on mahdollista toteuttaa.
Espesifistien mukaan anarkistimilitantilla on
yhteiskunnallisissa liikkeissä toinenkin rooli:
hänen on osattava käsitellä
useita liikkeissä vääjäämättä esiintyviä
poliittisia virtauksia sekä taisteltava aktiivisesti
etujoukkoajattelua ja vaalipolitiikan elementtejä vastaan.

\section{Espesifismi pohjoisamerikkalaisen ja länsimaisen anarkismin kontekstissa}


Pohjoisamerikkalaisen ja länsimaisen anarkismin
järjestäytyneen ja vallankumouksellisen suuntauksen
nykyisissä virtauksissa lukuisat tekijät viittaavat
Platformin antamaan inspiraatioon ja vaikutteisiin. Se on ollut
merkittävin vaikutin luokkataisteluanarkistien järjestöjen
viimeaikaisessa maailmanlaajuisessa kukoistuksessa.
Monet näkevät Platformin historiallisena dokumenttina,
joka käsittelee asiantuntevasti
anarkismin organisatorisia epäonnistumisia
viime vuosisadan vallankumouksellisissa liikkeissä.
Tämä on saanut heidät määrittelemään itsensä
”platformismin perinteessä” toimiviksi. Tämä huomioon ottaen
espesifismiä ja platformismia on syytä verrata
niiden yhtäläisyyksien ja eroavaisuuksien kautta.


Platformi-dokumentin kirjoittajat olivat
Venäjän vallankumouksen partisaaniveteraaneja.
He auttoivat johtamaan talonpoikien sissisotaa
ensin länsieurooppalaisia armeijoita vastaan
ja sittemmin bolsevikkeja vastaan Ukrainassa – maassa,
jonka kansalla oli Venäjän keisarikunnasta itsenäinen historia.
Niinpä Platformin tekijät selvästikin
nojasivat runsaisiin omakohtaisiin kokemuksiinsa,
kun he kirjoittivat dokumentin, ja olihan heillä taustallaan
eräs aikakautensa käänteentekevimmistä kamppailuista.
Platformin ehdotuksella yhdistää luokkataisteluanarkistit
ei kuitenkaan ollut merkittäviä vaikutuksia.
Lisäksi on merkille pantavaa, ettei Platformi
analysoi tai ymmärrä monia avainkysymyksiä,
joita tuon ajan vallankumoukselliset joutuivat kohtaamaan,
kuten naisten sortoa tai kolonialismia.


Vaikka monet nykyiset anarkokommunismiin suuntatuneet järjestöt
kertovat saaneensa vaikutteita Platformista,
voidaan se retrospektiivisesti nähdä kiistakirjoituksena.
Se kumpusi sekaannuksen tilasta, johon iso osa
anarkistiliikkeestä vajosi Venäjän vallankumouksen jälkeen.
Omana aikanaan Platformi ei ollut menestys:
anarkistiliikkeen individualistiset suuntaukset
hylkäsivät sen ehdotukset ja perusideat,
eivätkä ne koskaan tavoittaneet niitä myötämielisiä
tahoja ja järjestöjä, joita Platformi olisi voinut yhdistää.
Joidenkin väittämien mukaan (Skirda, s. 186)
ne myös väärinymmärrettiin kielimuurin takia.
Vuonna 1927 Dielo Truda -ryhmä järjesti lisäksi Ranskassa
tukijoilleen pienen kansainvälisen konferenssin,
mutta virkavalta keskeytti sen nopeasti.


Espesifismin praksis sen sijaan on elävä ja kehittynyt.
Espesifismi on myös perustellusti
paljon relevantimpi ja nykyaikaisempi teoria, joka kumpuaa
50 vuotta jatkuneesta anarkistisesta järjestäytymistyöstä.
Vaikka espesifismi on lähtöisin niin kutsutusta Eteläkartiosta\footnote{Eteläkartio (engl. The Southern Cone) on maantieteellinen ja kulttuurinen alue, joka koostuu Etelä-Amerikan eteläisimmistä alueista, enimmäkseen Kauriin kääntöpiirin eteläpuolella. Perinteisessä mielessä se kattaa Argentiinan, Chilen ja Uruguayn, ja lännessä sitä rajaa Tyyni valtameri, idässä Atlantin valtameri. Maantieteellisesti eteläinen kartio käsittää Argentiinan, Chilen, Uruguayn ja Paraguayn, ja joskus siihen lasketaan mukaan Brasilian neljä eteläisintä osavaltiota (Paraná, Rio Grande do Sul, Santa Catarina ja São Paulo).},
sen vaikutusvalta ulottuu koko Latinalaisen Amerikan alueelle.
Espesifismin ideat eivät kumpua
mistään yksittäisestä tekstistä tai dokumentista,
vaan ne ovat syntyneet orgaanisesti globaalin etelän liikkeistä,
jotka johtavat kamppailua kansainvälistä kapitalismia vastaan
ja näyttävät esimerkkiä eri liikkeille maailmanlaajuisesti.
Järjestäytymismielessä espesifistit kannattavat Platformin
”teoreettiseen ja taktiseen yhtenäisyyteen” verrattuna
paljon syvempää perustaa anarkistiselle järjestäytymiselle:
strategiaohjelmaa, joka perustuu
vallankumouksellisten toimintaa ohjaavaan analyysiin.
Espesifistit tarjoavat meille eläviä esimerkkejä
vallankumouksellisesta järjestäytymisestä, joka perustuu
tarpeille juurtua tukevasti yhteiskunnallisiin liikkeisiin
sekä muodostaa yhteinen analyysi ja jaettu teoria.


Uskon, että espesifismin perinteessä on paljon sellaista,
mistä voi ammentaa inspiraatiota. Tämä ei tarkoita vain
globaalia mittakaavaa, vaan koskee erityisesti
pohjoisamerikkalaisia luokkataisteluanarkisteja ja
eri etnisiä ryhmiä edustavia vallankumouksellisia Yhdysvalloissa.
Platformi on helposti luettavissa niin, että
anarkistien roolina on kapea ammattiliittoihin keskittyminen.
Espesifismi sen sijaan antaa meille elävän esimerkin,
josta voimme oppia. Se myös puhuttelee meitä mielekkäämmällä tavalla
työssämme vallankumouksellisen järjestön rakentamiseksi tänä päivänä.
Tämä kaikki huomioon ottaen toivon myös, että tämä artikkeli
voi auttaa meitä reflektoimaan entistä konkreettisemmin,
kuinka liikkeenä määrittelemme ja muovaamme
niin perinteitämme kuin vaikutteitamme.



\bigskip

\section{Lähdeluettelo}



\begin{amusebiblio}


En La Calle (allekirjoittamaton artikkeli).
\emph{”La Necesidad de Un Proyecto Propio, Acerca de la importancia
del programa en la organizacion polilitica libertaria”}
tai \emph{”\href{https://theanarchistlibrary.org/library/organizacion-socialista-libertaria-the-need-of-our-own-project}{The Necessity of Our Own Project, On the importance
of a program in the libertarian political organization}”},
En La Calle, \emph{Organización Socialista Libertarian}
julkaisemana, Argentiina, kesäkuussa 2001.
Käännetty Pedro Ribeiron englanninkielisistä käännöksistä.
22. joulukuuta 2005.


Featherstone, Liza, Doug Henwood \& Christian Parenti.
\emph{”\href{http://www.leftbusinessobserver.com/Action.html}{Action Will Be Taken: Left-Wing Anti-Intellectualism and Its Discontents}”},
Lip Magazine, 11. marraskuuta 2004. 22. joulukuuta 2005.


Guillamon, Agustin. \emph{\href{https://libcom.org/library/friends-durruti-group-1937-39-agustin-guilam\%C3\%B2n}{The Friends of Durruti Group: 1937–1939}}.
San Francisco: AK Press, 1996.


Krebs, Edward S. \emph{\href{https://www.amazon.com/Shifu-Chinese-Anarchism-Edward-Krebs/dp/0847690156}{Shifu, the Soul of Chinese Anarchism}}.
Landham, MD: Rowman \& Littlefield, 1998.


Northeastern Anarchist. \emph{\href{https://theanarchistlibrary.org/library/northeastern-federation-of-anarcho-communists-the-global-influence-of-platformism-today}{The Global Influence of Platformism Today}},
Northeastern Federation of Anarchist Communists
(Johannesburg, South Africa: Zabalaza Books, 2003), s. 24.
Haastattelu italialaisen
\emph{Federazione dei Comunisti Anarchicin} (FdCA) kanssa.


Skirda, Alexandre. \emph{\href{https://libcom.org/history/facing-enemy-history-anarchist-organization-alexandre-skirda}{Facing the Enemy,
A History of Anarchist Organization from Proudhon to May 1968}}.
Oakland, CA: AK Press, 2002.



\end{amusebiblio}

\section{Suomentajan lähdeluettelo:}



\begin{amusebiblio}


SNK, SONK \& TSL. \emph{Sosialismin sanakirja}, 2. painos.
Turenki: Kirjapaino Jaarli, 1976.


Poma, Alice \& Tommaso Gravante.
\emph{\href{https://theanarchistlibrary.org/library/alice-poma-and-tommaso-gravante-beyond-the-state-and-capitalism}{Beyond the State and Capitalism: The Current Anarchist Movement in Italy}},
Journal for the Study of Radicalism 11(1):1, huhtikuu 2017.
[haettu 25.3.2025 https:\Slash{}\Slash{}theanarchistlibrary.org -sivustolta]



\end{amusebiblio}



\bigskip









% begin final page

\clearpage


% if we are on an odd page, add another one, otherwise when imposing
% the page would be odd on an even one.
\ifthispageodd{\strut\thispagestyle{empty}\clearpage}{}


% new page for the colophon

\thispagestyle{empty}

\begin{center}

Anarkistinen kirjasto



\smallskip
Anti-Copyright



\strut

\end{center}

\strut

\vfill

\begin{center}


Adam Weaver

Espesifismi

anarkistinen praksis kansanliikkeiden ja vallankumouksellisen järjestäytymisen rakentamisessa

2006


\bigskip



   

       

       
         Originaali: https:\Slash{}\Slash{}www.blackrosefed.org\Slash{}especifismo-weaver\Slash{}
       

       

       

       

       

   



\bigskip
\textbf{fi.anarchistlibraries.net}


\end{center}

% end final page with colophon


% end closing pages



\end{document}


% No format ID passed.



